După piesa BECKET de Jean Anouilh
Anul 1066. Wilhelm Cuceritorul traversează Canalul Mânecii
și, în urma bătăliei de la Hastings, cucerește Britania saxonă.
Stră-strănepotul acestuia, Henric al II-lea,
a continuat să domnească prin puterea săbiilor baronilor săi
și cea a clericilor aduși din Normandia.
Spune, Thomas Becket,
ești mulțumit?
Iată-mă dezbrăcat, îngenunchind la mormântul tău,
în vreme ce călugării tău saxoni, niște trădători,
abia așteaptă să mă burdușească.
Pe mine, cu pielea mea delicată.
Pun prinsoare că tu n-ai fi făcut niciodată asta pentru mine.
Dacă voi ispăși și asta, îmi închipui că ne vom împăca.
Ce straniu se încheie povestea noastră...
Ce frig era când ne-am întâlnit ultima oară, pe țărmurile Franței.
Ciudat. Mai mereu a fost frig.
Doar atunci, la început, când eram prieteni, n-a fost.
Am petrecut, într-adevăr, câteva
seri de vară minunate, împreună cu fetele.
Ai iubit-o pe Gwendolen, arhiepiscopule?
M-ai urât în noaptea când ți-am luat-o,
și am strigat: "Eu sunt regele"?
Pentru asta, probabil, nu mă vei ierta niciodată.
Uite cum stau la pândă, hulpavi.
Mi-e rușine de tot circul ăsta.
Am venit ca să mă împac cu eroul saxon,
pentru că, în clipa de față, am nevoie de țărănoii tăi saxoni.
Acum, îi numesc fiii mei, așa cum ai dorit
și m-ai învățat.
Tu m-ai învățat totul.
Au fost vremuri fericite.
Mai ții minte?
Când mijeau zorile,
când, de obicei, eram criță
și umblam prin oraș după drăguțe?
Și la asta te pricepeai mai bine ca mine.
Ascultă!
Sus.
E cu cineva.
Du-te să vezi!
Repede.
Să ieșim pe fereastră!
Mulțumesc.
Haide.
Treci încoace!
Am să-i fac de petrecanie, nenorocita. Unde-i porcul?
Nu care cumva să îndrăznești...
Prinde!
Treci înăuntru!
Nu pot s-o pun.
Mai repede.
Freacă mai vârtos, porcule. Mi-e frig.
Nimeni n-o face mai bine ca tine, Thomas.
Mulțumesc.
Am impresia că-ți place frigul.
Te-am înnobilat. De ce-ți mai place să-mi fii valet?
Sunt servitorul vostru atât în camera de consiliu, cât și la baie.
Baronilor normanzi nu le place asta.
Consideră că vrei să-ți bați joc de rangul lor nobil.
Noblețea sălășluiește în om, prințe, nu în ștergar.
Știi câte piedici am întâmpinat ca să te înnobilez?
Bănuiesc. Îmi amintesc cum ați arătat cu degetul și ați spus:
"Thomas Becket ești nobil."
Regina și mama voastră s-au neliniștit teribil.
Mereu sunt neliniștite.
Mă refeream la piedicile baronilor. Te urăsc, știai?
Normal. Ești urât când greșești.
Când ați invadat Anglia, ne-ați luat pământurile,
ne-ați dat foc la case, ne-ați siluit surorile saxone.
Este firesc să-i urâți pe saxoni.
Nu mă include și pe mine.
Stră-străbunicului meu Wilhelm i s-a spus "Cuceritorul".
Sunt rezident vechi.
- Nu mă refeream la Domnia Voastră. - Serios?
Când te-am luat în slujba mea,
toți au prevestit că o să mă înjunghii pe la spate.
Și le-ați dat crezare?
Nu, le-am dovedit că ești om cinstit,
și bun colaborator.
Drăguț din partea voastră.
Cum izbutești să la îmbini?
Poftim?
Onoarea și colaborarea?
Nici nu încerc.
Îmi place huzurul, iar huzurul este normand.
Îmi place viața, iar saxonii n-au decât dreptul
de a fi căsăpiți.
Cine colaborează, trăiește.
Iar onoarea?
Onoarea e pentru cel care trăiește.
După ce ai murit, nu-i mai duci grija.
Ești prea deștept pentru mine, Thomas,
dar știu că șchioapătă ceva în raționamentul tău.
Onoarea este ceva lăuntric,
este o idee și fiecare individ o înțelege în felul său.
Cu câtă gingășie îi spui regelui tău să-și vadă de treburile sale.
Începe Consiliul de Coroană, milord.
- Cinați cu mine, în astă seară? - Din platouri de aur?
Ca întotdeauna.
Sunt regele tău și voi mânca din platouri de argint.
Aveți cheltuieli mari. Făceți-mi plăcerea să plătesc eu.
Făceți-mi cinstea de a-mi boteza furculițele.
Furculițele?
Da, de la Florența.
O nouă invenție. O înfigeți în carne și duceți bucata la gură.
- Nu vă mai murdăriți pe degete. - Dar murdărești furculițele.
Da, dar se pot spăla.
La fel și degetele. Nu le văd rostul.
Adevărat, nu-s chiar practice, dar e ceva rafinat, subtil,
foarte nenormand.
Să-mi comanzi și mie câteva.
Pentru baroni.
Am destule furculițe pentru toți. Să vină și distinșii domni.
Așa voi face. Să nu le spui la ce folosesc.
O să creadă că e un nou tip de pumnal.
Domnilor, consiliul poate începe
V-am chemat ca să aflu de ce o simplă solicitare de taxe
dă naștere la un asemenea tărăboi neclerical.
Domnia Voastră...
Nu mai înțelegem cine cârmuiește acest regat:
Biserica...
Domnia Voastră, aș vrea să vă întreb...
O clipă, arhiepiscope.
Biserica sau eu?
Există multe neînțelegeri pentru care trebuie să dați socoteală.
Printre multele abuzuri
este și dorința voastră de a vă judeca singuri preoții
acuzați de nelegiuiri civile de către tribunalele ecleziastice.
Vă avertizez că în această țară nu-i decât o singură justiție,
iar aceasta este cea a regelui.
Dar înainte de a ne sfădi, iată câteva vești bune.
Am hotărât să reînființez funcția de cancelar al Angliei,
păzitorul Peceții Leului,
și căreia i-o vom încredința preasupusului nostru slujitor,
Thomas Becket
Da, micul meu saxon?
Milord?
În sfârșit, te-am luat pe nepregătite.
Milord,
îmi faceți o cinste nemăsurată, pe care n-o merit.
N-am experiență în asemenea chestiuni și sunt un ușuratic.
Fleacuri, știi mai multe decât noi toți laolaltă.
Știți, a buchisit cărți. De necrezut.
Bea, umblă după fuste prin Londra,
dar tot timplul cugetă. N-am dreptate, Thomas?
Vă face șah-mat pe toți,
chiar și pe tine, arhiepiscope.
N-am întreprins nimic fără sfatul tău.
N-a știut nimeni asta. Doar că acum, o vor ști toți.
Ține. Aceasta e Marea Pecete a Angliei.
Să n-o pierzi. Fără pecete nu există nici Anglia.
Va trebui să ne facem bocceaua și să ne întoarcem în Normandia.
Îngăduiți-mi să-l salut pe tânărul și preaînvățatul vostru prieten,
pe care l-am remarcat când a fost hirotonisit arhidiacon.
Mulțumesc, arhiepiscope, dar nu te bizui prea mult pe Becket,
ca să-ți faci jocurile. Este omul meu.
- Uitasem că ești arhidiacon. - Și eu, sire.
Să trecem la treburile noastre.
Potrivit legii,
fiecare proprietar de pământ trimite în serviciul meu soldați,
sau plătește o taxă în arginți, este corect?
Așa am auzit și eu, milord.
Vom traversa Canalul, pentru a-l constrânge pe Ludovic al Franței
să ne dea înapoi orașele normande, pe care ni le-a luat.
N-am primit nici soldați,
nici arginți de la voi, domnilor, pentru acest război.
N-ar trebui să facem deosebire între un proprietar de pământ
și Biserica Domnului?
Legea nu face deosebire.
Nu așa ne-a fost vorba.
N-am mai fost niciodată atât de sărac.
Nu. M-am răzgândit și voi trece cu tava pe la fiecare,
ca să strâng banii.
Mă dor șalele.
Ajunge, sire. Bucurațivă de ceea ce aveți.
Nu știu dacă ți-e foame sau nu, dar eu sunt hămesit, Thomas.
Să ne aducă ceva de mâncare.
Cu siguranță, mireanul care se sustrage de la a-și face datoria
și nu-l aprovizionează cu arme pe rege, va plăti taxe.
Dar nu și fața bisericească.
Pe de altă parte, datoria unui preot
este să-l slujească pe rege prin rugăciuni,
întru evlavie și pace.
Nu poate înarma oameni fără a încălca însăși
esența menirii sale sfinte.
De aceea, nu trebuie împovărat cu taxe.
Voi popii ați știut să vă bateți destul de bine, când a fost vorba
să puneți mâna pe o pradă.
Cu sabia într-o mână, cu fundul în șa;
moarte ticăloșilor saxoni; facă-se voia Domnului.
S-au dus acele zile violente.
Preotul s-a întors în sanctuarul său. Acum, e pace.
Nu pentru mult timp. Plătiți! N-am de gând să cedez.
Spune și tu ceva, cancelarule. Noul titlu ți-a înghițit limba?
Cu tot respectul, aș dori să atrag atenția
Sanctității Voastre asupra unei chestiuni neînsemnate.
Cu respect, dar cu fermitate. Acum ești cancelar.
Anglia este o corabie, iar regele îi este căpitan.
Bine ticluit. Îmi place.
De fapt, domnule cancelar,
știți cum se spune:
căpitanul e singurul stăpân, dar după Dumnezeu.
După Dumnezeu!
Nimeni nu pune în discuție autoritatea lui Dumnezeu.
Cu siguranță, Dumnezeu protejează corabia, povățuindu-l pe căpitan,
dar n-am auzit niciodată ca El să plătească solda echipajului,
sau să-l împiedice pe casier să-și facă datoria.
Dumnezeu are treburi mai importante.
Ambițiile tânărului nostru diacon l-au îndepărtat de Biserică,
dar cred că n-a uitat că ceea ce este important
este relevat omului doar prin Biserică,
prin persoana Sfântului nostru Părinte de la Roma,
a episcopilor și preoților săi.
Să fie lordul cancelar de altă părere?
Adevărat, pe fiecare corabie se află un preot.
El dă binecuvântarea lui Dumnezeu,
dar nici Dumnezeu, nici Biserica
nu-i cere să ia timona din mâna cârmaciului.
Sfinția Sa, episcopul Londrei, fiu de marinar, din câte știu,
n-a uitat asta, sunt convins.
Nu îngădui ca insinuări personale să compromită integritatea
și onoarea Bisericii.
Lasă vorbele mari, episcope. Aici e vorba de bani.
Am nevoie de bani ca să lupt cu Franța.
Mi-i dă Biserica, or ba?
Majestate, preailustrul vostru înaintaș, Wilhelm Cuceritorul,
a scutit Biserica de aceste taxe.
Fie-i țărâna ușoară, dar unde e el acum, n-are nevoie de bani.
Eu mai sunt pe pământ și am nevoie.
Nu-i vorba de bani, Înalțimea Voastră.
E o chestiune de principiu.
Am nevoie de soldați, episcope.
Am trimis 3000 de elvețieni, ca să mă ajute să lupt cu regele Franței.
Nu-i pot plăti pe elvețieni cu principii.
N-are rost să continuăm această discuție.
Avem mijloace legale de constrângere și le vom folosi.
Ai o datorie față de Sfânta noastră Biserică.
Îndrăznești să-i împlânți pumnalul în piept?
Monseniorul și regele meu, care domnește prin mila lui Dumnezeu,
mi-a oferit pecetea cu cei trei lei pentru a apăra.
Acum, mama mea este Anglia.
Trădătorule,
saxonule.
Prietene reverend, te povățuiesc să-mi respecți cancelarul,
altminteri, chem străjile.
Iată-i.
E doar friptura mea.
Acum, domnilor, mă scuzați.
La această oră matinală, trebuie să mă hrănesc,
altminteri, slăbesc, ori un rege nu trebuie să fie niciodată slab.
Sunteți de acord cu mine.
Voi mânca în capelă. Ca să mă pot ruga, după aceea.
Vino, Thomas, ține-mi companie.
Cu alte cuvinte, e timpul să plece la vânătoare.
Nu înainte de a fi mâncat, dragă episcopule.
- Ne întrecem? - Da.
Vânătoarea regelui.
Intrați repede.
Să ne adăpostim, până nu ne potopește ploaia.
I-am pierdut pe baroni.
Ne găsesc ei. Ține.
Am înghețat, drăguțo.
Stai aici.
Dârdâi. Ațâță focul!
- Nu sunt lemne în casă. - În inima codrului?
Acești oameni n-au dreptul decât la două măsuri de vreascuri pe an.
O ramură în plus, și sunt spânzurați.
- Decretul meu? - Al vostru.
Apropie-te, moșule. Avem nevoie de lemne de foc. Nu te teme.
Thomas, ia vino!
Privește.
Cam pute, dar am putea-o spăla. Ce spui, cum ar arăta spălată?
E o copilă. Ce femeie strașnică va ieși din ea.
Cam câți ani crezi că are, 16, 17?
Poate vorbi și singură, milord. Câți ani ai?
Sigur că poate vorbi. Câți ani are fiică-ta, câine?
E ciudat ce de tăntălăi întâlnesc, de câte ori ies din palat.
- Domnesc peste un regat de muți. - Se tem.
E adevărat. Nu sta așa. Pune lemne pe foc.
Ce faci, frumoaso.
Ia te uită.
E curios că un moș așa pocit, a făcut o fată atât de frumoasă.
Faci parte din familie. Cum îți explici?
La 20 de ani, înainte să rămână fără dinți și să capete figura
fără vârstă a omului simplu, poate a fost un bărbat chipeș.
Poate a avut o noapte de iubire,
o clipă când s-a simțit ca un rege și și-a înfrânt teama.
După care, și-a trăit mai departe viața în sărăcie.
Clipa aceea a pălit și a dat-o uitării.
Sămânța a încolțit.
- Se va urâți și ea? - Cu siguranță.
Crezi că dacă am face din ea o târfă și am ține-o la palat,
ar rămâne frumoasă?
Tot ce se poate.
- I-am face un bine, nu-i așa? - Fără îndoială.
Uită-te la el. A priceput fiecare vorbă.
Nu te mai holba la mine, câine. Dă-mi ceva de băut.
Am eu în șa.
- Ce-i cu tine, Thomas? - Nimic. Vă aduc ceva de băut.
Mulțumesc, Thomas.
Escorta noastră. Vrei și tu?
Ce ai pățit? Ești rănit?
Un fleac.
Arată-mi mâna!
Știți că nu suportați să vedeți sânge. M-a mușcat calul.
E de tot râsul.
Domnul Becket este cel mai bun călăreț de turnir dintre noi toți,
iar când se duce să-și ia desaga, e mușcat ca un simplu rândaș.
Tremuri tot, micule saxon.
Ciudat, nu suport să te văd suferind.
Și toate acestea, ca să-mi aduci ceva de băut.
Rănit, la datorie pentru rege.
Meriți o răsplată.
Ce ți-ai dori?
Fata.
Îmi place.
Urât din partea ta. Și mie îmi place.
În condițiile astea, nu țin seama de prietenie.
Fie, e a ta.
Vă mulțumesc.
Într-o bună zi, îmi vei întoarce această favoare.
Cum doriți.
Favoare contra favoare, Îmi dai cuvântul de gentilom?
Vi-l dau.
Atunci, e a ta.
O luăm cu noi, sau trimitem după ea?
Nu. O aduc soldații.
Spală-ți fata, câine, și omoară-i puricii.
Va veni la palat pentru domia sa.
E saxon ca și voi. Sper să fii mulțumit.
Dă-i un ban, Thomas.
În dimineața asta, sunt mărinimos.
Nu-ți fă griji în privința ei. N-o să vină nimeni să ți-o ia.
O să am grijă.
Iar fiului tău să-i spui să nu mai iasă din pădure
până nu va ști să mânuiască cuțitul mai bine. Ține.
Scuză-mă, dragă baroane,
Nu e pentru luptă, ci pentru a mânca cu ea.
Continuă, e frumos.
Brute gălăgioase.
Petreci mult timp în compania lor.
Când vin la tine, uit de ei.
Mă bucur că te pot despovăra.
Nu mă tachina în seara asta, Gwendolen.
Plec din nou în Franța, mâine. La război.
Sunt captiva stăpânului meu,
indiferent ce hotărâre ia, sau în ce dispoziție se află.
Sper.
Așa a orânduit Dumnezeu,
decând le-a oferit normanzilor victoria asupra poporului meu.
E singurul motiv pentru care te afli aici?
Dacă galezii ar fi câștigat războiul,
aș fi luat un bărbat din neamul meu, la castelul părinților.
Dumnezeu n-a vrut să fie așa.
În sfârșit.
Îmi pare rău că am venit atât de târziu,
dar regele a dorit să-i țină pe baroni la distanță.
Te-am mințit,
tu ești stăpânul meu,
cu sau fără Dumnezeu.
Dacă am fi câștigat noi războiul,
m-ai fi putut lua cu ușurință de la castelul tatălui meu.
Aș fi venit cu tine, pentru că mi-ai fi răpit inima,
înainte să-mi fi capturat trupul.
Am spus ceva nelalocul lui?
Într-un fel sau altul, nu suport ideea de a fi iubit.
Ți-am mai spus.
Te rog.
Așază-te.
Cântă-mi ceva, ceva trist. Ajută la digestie.
Cântă.
Drăguț și melancolic.
Ia loc, Thomas. Fii martorul uneia din clipele mele plăcute.
Mă comport ca o brută,
dar, pe dinăuntru, sunt moale ca mătasea.
Știi, Thomas, uneori am impresia că noi doi suntem singurii
oameni civilizați din Anglia.
Mănânc cu furculița,
iar tu ai făcut din mine un om extrem de sensibil.
Dacă mă iubești,
ar trebui să-mi găsești o fată bine educată
ca să mă mai cizeleze puțin.
Favoare contra favoare, sper că n-ai uitat?
Sunt sluga voastră, milord.
Ce este al meu este și al vostru.
Prin asta, ați avut bunătatea să mă considerați prietenul vostru.
Exact, ca între prieteni.
Ții la ea?
Ții la cineva?
Ori...?
Spune-mi, ții la ea sau nu?
Am spus, "favoare contra favoare"
și te-am pus să-ți dai cuvântul.
Da, vi l-am dat.
Bine.
Atunci, am căzut de acord.
Mai acordați-mi o clipă.
Desigur.
Doar nu sunt sălbatic.
M-ai promis lui?
Nu.
I-am promis orice îmi cere.
N-am crezut că se gândea la tine.
Dacă mâine mă alungă, mă primești înapoi?
Nu.
Îți las asta. Aproape că ai învățat să cânți și tu la ea.
Nu ții la nimic pe lumea asta, așa-i?
Nu.
Aparținem unei rase cucerite,
dar ai uitat că și celui căruia i s-a furat totul,
tot îi mai rămâne ceva ce-i numai al lui.
Da. În locul în care ar trebui să se afle onoarea mea,
n-a mai rămas nimic.
Te-am iubit,
Thomas Becket.
Stăpâne.
Intră.
Ce neglijent ești, Thomas. Ai uitat de ea.
Dar mi-ai spus că-ți place
și mi-am adus aminte.
Vezi că-ți sunt prieten? Greșești că nu mă iubești.
Noapte bună, sire.
Să mă dezbrac, stăpâne?
Ce?
Să mă dezbrac?
Thomas?
Este moartă.
S-a sinucis.
Atâta sânge.
Ajută-mă, Thomas.
Mi-a frică.
Eu sunt regele!
Scapă de ea.
Strajă.
Am să dorm aici, noaptea asta.
Dă-i un argint și las-o să plece.
N-o să-ți facă nimic.
Nu vreau să dorm singur.
Sunt aici, Majestate.
Acum, mă urăști.
N-ar fi trebuit să am încredere în tine.
Nu vă fie teamă.
Mi-ați dat pecetea
și cât timp am s-o port, îmi voi sluji regele.
Dar n-am să știu niciodată ce e în mintea ta.
Dormiți.
Mâine, vom traversa Canalul.
Când îi vom înfrunta pe francezi pe câmpul de luptă,
vom afla răspunsuri simple la orice.
Cât timp Becket va trebui să-ți improvizeze zilnic onoarea,
vă va sluji cu credință.
Dar ce se va întâmpla atunci când va fi fața în față
cu adevărata onoare?
Unde se află onoarea lui Becket?
Vă salut de cu zori, domnilor,
Vin direct din oraș.
Am discutat condițiile capitulării.
Îi vom prăda?
Nu, vreau ca populația să colaboreze de bună voie.
Episcopul francez îi va înmâna regelui cheile orașului,
- la ora opt, în catedrală. - Să înțelegem ca nu vom lupta?
Pentru a întări poziția regelui Henric în Franța.
Mai aveți trei orașe de cucerit.
Aș fi preferat să jefuim orașul și să-i masacrăm pe toți.
Da, și să rămânem cu ruinele.
Nu, vreau să-i dau regelui cetăți vii, ca să-și sporească averea.
Din această dimineață, sunt cel mai bun prieten al locuitorilor.
Cum rămâne cu mândria Angliei?
Mândria Angliei, dragul meu baron, este izbânda.
Ce mentalitate.
Cancelarul Angliei.
Ce să te aștepți de la un saxon.
Dați-i drumul.
Lasă-ne singuri, sergent!
Milord?
Lasă-ne!
Ce caută un călugăr saxon în Franța? Vrei să mori?
Sunt pregătit să mor.
- Câți ani ai? - 18.
E ușor să mori la 18 ani.
Cuțitul tău miroase a ceapă, ca al oricărui saxon.
Și tu ai fost saxon. Ai trecut de partea normanzilor.
Înțeleg.
Un jungher saxon pentru un colaborator saxon.
Crezi că dacă mă ucizi, îți vei putea elibera neamul?
Nu neamul, ci pe mine.
- De cine? - De rușinea mea și a ta.
Au trecut o sută de ani de la bătălia de la Hestings,
când normanzii au ocupat Anglia.
Rușinea e ca un vin vechi pentru saxoni.
Tatăl și bunicul tău l-au băut până la fund.
Cupa s-a golit.
Nu, niciodată.
Cum te cheamă?
John.
Sergent.
Ei bine, frate John, am de gând să-ți cruț viața.
Nu face două parale pentru mine, dar n-aș vrea ca destinul meu
să stea față în față cu fantoma tinereții tale.
Milord?
Ai grijă ca acest călugăr să ajungă în Anglia,
în custodia abatelui mânăstirii sale.
Să fie tratat fără brutalitate,
dar bine păzit.
Da, milord.
Bună dimineața, domnia ta.
Vinul franțuzesc...
Am băut cam mult, aseară.
Este singurul lor aport la civilizație.
Mai este unul.
Ador posesiunile mele franțuzești. Merită recucerite.
Cum te cheamă, frumoaso?
Numele?
Marie.
Marie, foarte franțuzesc.
Luxul franțuzesc este foarte luxos.
Și pentru moment este gratis.
Am pus stăpânire pe oraș, în această dimineață.
Am auzit.
Te-ai descurcat foarte bine.
Personal, preferam lupta.
Ar trebui să stăm de vorbă.
Am studiat depeșele din Anglia.
Îți place munca, nu-i așa?
Dacă-ți place ceva.
Îmi place ca ceea ce am de făcut, să fac bine.
Ești la fel de eficient pentru mine, cât și împotriva mea?
Depinde ce ne rezervă destinul.
Ceea ce pentru majoritatea este morală,
pentru tine e un exercițiu de...
Care este cuvântul?
Estetică.
Da, acesta e cuvântul.
Întotdeauna, estetica.
Da.
Privește.
Asta nu este tot estetică?
Unii cad în extaz prin catedrale, dar asta este o operă de artă.
Privește, rotundă ca un măr.
O vrei?
Avem treburi de rezolvat.
Da, avem treabă.
Ia loc.
Ascultă mintea cea mai sclipitoare a vremurilor noastre, Marie.
Punând cap la cap toate veștile primite de la Londra,
putem trage unele concluzii neplăcute.
Puterea clerului se întinde ca molima.
Curând, va rivaliza cu a voastră.
Exagerezi, Thomas. Popii mă enervează mereu,
dar pot să-i potolesc oricând.
Dacă nu-i potoliți acum, peste cinci ani,
vor fi doi regi ai Angliei:
Arhiepiscopul de Canterbury și domnia voastră,
iar peste zece, doar unul.
Și acela nu voi fi eu?
Mi-e teamă că nu.
Pe cai, Thomas, pe cai,
război clerului, moarte arhiepiscopului.
Monseniore, nu pot să respir.
Ce cauți aici?
Ești spioana popilor?
Pleacă. Îmbracă-te și du-te acasă!
Să mai vin și diseară?
Da.
Nu.
Habar n-am. Mi-e mintea la popi, nu la tine. Pleacă.
Stai, să mă asigur că nu mai e nimeni.
Da, întoarce-te diseară. Ești adorabilă.
Trebuie să le-o spui mereu, chiar și când le plătești.
Și asta e tot politică, la nivel înalt.
Numai unul?
Și nu voi fi eu acela?
Nu veți fi voi acela.
Dar ce va spune Dumnezeu, dacă voi ataca Biserica Sa?
Sunt episcopii lui.
Va trebui s-o conducem noi.
Se poate ajunge la o mică înțelegere cu Dumnezeu.
- Becket, ești un monstru. - Mă măguliți, milord.
Vă rog, îmbrăcați-vă mai repede.
Nu este elegant ca învingătorii să întârzie.
Ești un monstru.
Vezi ce ne iubesc francezii?
Era și cazul. I-am plătit bine.
În cazul acesta, trebuia să găsești alții, îmbrăcați mai bine.
Cei bogați sunt acasă supărați.
- Susținători ai regelui Ludovic? - Nu, dar ne costau mai mult.
Sună destul de real.
Avem soldați deghizați în mulțime, care susțin entuziasmul.
De ce a trebuit să-mi risipești iluziile?
Pentru că nu ar trebui să le aveți, prințe.
- La ce vă uitați? - La realitate.
Opriți!
Ne așteaptă episcopul.
Parcă contează ce vrea episcopul orașului pe care l-am cucerit.
Contează.
Sunt sau nu eu cel puternic?
Astăzi,
însă dușmanul nu trebuie adus la disperare, ca să-l fortifici.
Curtoazia este cea mai bună politică de a slăbi virilitatea.
O forță de ocupație bună nu trebuie să distrugă,
ci să corupă.
Ține minte această casă. Nu contează.
- Milord, episcopul. - Da, tată.
Nu, tată.
Odihnește oamenii, căpitane.
- Ești cumva William din Corbeil? - Da, Majestate.
Abia te-am recunoscut fără halba care-ți acoperă fața.
Cine te-a convins să te desparți de ea?
Am mesaje urgente de la Londra, milord.
Se pare că, până la urmă, Dumnezeu e de partea noastră.
Despre ce este vorba, prințe?
Tocmai l-a chemat la El pe arhiepiscopul de Canterbury.
Acest bătrân plăpând,
a fost primul normand care a nutrit interes față de mine.
- Fie-i țărâna ușoară. - O să-i fie.
Îi va fi mai de folos Domnului decât mie.
Mi-a venit o idee genială.
O lovitură de maestru.
M-am deșteptat așa, deodată.
Poate pentru că am făcut dragoste cu franțuzoaica de azi-noapte.
Sunt subtil,
profund.
Sunt atât de profund, că mă ia cu amețeală.
Mă asculți, Thomas?
Vă ascult, prințe.
Am nevoie de un nou arhiepiscop de Canterbury.
Cineva în care să am încredere deplină.
Oricine ar fi,
odată văzut cu mitra pe cap, nu va mai fi de partea voastră.
Dar dacă arhiepiscopul este omul meu,
dacă Canterbury e de partea regelui,
cum ar mai putea să mă înfrunte?
Știți cum sunt episcopii noștri,
o dată înscăunați la Canterbury,
vor fi amețiți de putere.
Nu și acesta.
E un om pe care nu-l ia niciodată amețeala,
care nu se teme de Dumnezeu.
Iartă-mă că te văduvesc de compania franțuzoaicelor
și de celelalte prăzi ale victoriei.
Mă asculți, Thomas?
În seara aceasta, vei pleca în Anglia.
Cu ce misiune, prințe?
Vei înmâna o scrisoare fiecărui episcop englez.
Prin edict regal, te numesc pe tine, Thomas Becket,
primat al Angliei,
arhiepiscop de Canterbury.
Nu mai râde.
Vorbesc cât se poate de serios.
Milord,
nu faceți asta.
Ai un stil ciudat de a primi veștile bune.
Credeam că ai să triumfi.
Dar nu sunt nici măcar preot.
Ești diacon,
mâine vei fi hirotonisit preot,
iar poimâine, ai putea fi numit arhiepiscop.
V-ați gândit ce ar putea spune papa?
Îl voi răsplăti.
Domnia Ta,
mi-e frică.
Am crezut că nu ți-e frică de nimeni.
Vă implor,
nu faceți asta.
Nu m-ai dezamăgit niciodată.
Ești singura persoană în care am încredere.
Vei pleca în Anglia, în seara asta.
Becket?
Vă mulțumim că ne-ați înmânat cheile orașului.
Zarurile au fost aruncate.
Profită din plin.
Din câte te cunosc, vei profita.
Ține.
Vă mulțumesc, milord.
Pentru puțin. Îți va ține de cald.
O s-o vândă ca să-și ia băutură.
Și atunci o să-i fie cald.
Da, eminență.
Nu-mi spune eminență. Abia mâine voi fi numit arhiepiscop.
Mă scuzați, părinte.
Așa e mai corect.
Chiar vreți să renunțați la mantia de iarnă?
La tot. Ați vândut platourile de aur?
Da. Banii sunt în aceste pungi.
Perfect. Aduceți-mi restul de bani.
Dar, excelență... Vreau să spun, părinte...
Am spus, tot.
Bine ați venit la Canterbury, domnule episcop,
S-a întâmplat ceva?
Pot să întreb ce se petrece aici?
"Vinde tot ce ai, împarte la săraci,"
"și vei avea o comoară în ceruri."
Mă îndoiesc ca Domnul nostru Iisus Hristos
se referea la un cancelar, care vrea să ajungă arhiepiscop.
Poate e doar un mic capriciu.
Știu, un om pios cu adevărat,
n-ar face toate acestea într-o singura zi.
Să spunem că e vorba despre stângăcia unui parvenit spiritual.
Inteligent. Un arhiepiscop care oferă totul oamenilor,
pentru a se face popular.
Nu, Folliot, o fac din plăcere.
Încep să cred că, la urma urmelor, Dumnezeu nu este trist.
Iartă-mă, mi-e teamă că lipsa mea de experiență
nu va avea niciodată încuviințarea dumitale.
Știu că ești singurul care a votat împotriva nea.
Pâna la urmă, m-am supus voinței regelui.
Nu te învinovățesc.
Ca episcop al Londrei și membru marcant al Bisericii,
ar fi trebuit să ajungi arhiepiscop.
Acum, ești nevoit să-mi așezi mie mitra.
N-am de ales. Îmi exercit doar funcția de episcop.
Observ că încă mai porți pecetea de cancelar.
Da, voi continua să o port. La fel și inelul arhiepiscopal.
Nu le găsești nepotrivite?
Nu, Dumnezeu este mai bine slujit
când cele două conviețuiesc în armonie.
Aceste acte de smerenie excesive
nu vor putea compensa slugărnicia față de coroană.
Mulțumesc.
Ne dăm amândoi seama de fragilitatea poziției mele.
Să avem încredere că Dumnezeu va găsi o rezolvare.
Iar acum, pentru că umilința e cam grea în genunchi,
sper că te vei simți bine sub acoperișul nostru, dle episcop.
Doamne,
aș fi vrut să mă despart
cu părere de rău de ceea ce ar fi trebuit să-ți ofer.
Dar iartă-mă, Doamne, parcă ar fi zi de sărbătoare.
Niciodată nu m-am simțit atât de bine.
Doamne,
sigur nu-ți bați joc de mine?
Totul pare atât de simplu.
Este de datoria episcopului să împărtășească dreptatea divină,
să tălmăcească,
să sfințească,
să hirotonisească,
să aducă prinos,
să boteze și să miruiască.
Să ne rugăm frați întru Domnul.
Fie ca evlavia Atotputernicului Dumnezeu
să aducă propășirea bisericii noastre,
să aștearnă asupra acestui episcop ales,
belșugul harului său,
prin Hristos, Dumnezeul nostru.
Amin.
Miruiește aceste mâini cu mirul sfânt,
cu mirul care sfințește.
Așa cum Samuel l-a miruit pe David,
rege și profet,
tot la fel aceste mâini
să miruiască și să sfințească.
Ia acest inel,
prin legământ.
Este al tău,
dăruit printr-o credință de nezdruncinat,
ca să păstrezi și să păzești,
cu cinste nepătată,
mireasa lui Dumnezeu, Sfânta Biserică.
Doamne, pe capul acestui episcop, unsul Tău pe acest pământ,
am așezat coiful apărării și mântuirii,
care împodobește fruntea,
cap înarmat cu coarnele celor două testamente,
ce ar putea părea fioros
dușmanilor adevărului.
Eminența Sa va veni aici.
Nu în fiecare zi un călugăr saxon obține audiență la un arhiepiscop.
Deschide ochii.
Să-i săruți inelul și să-i arăți respect Eminenței Sale,
altminteri îți trag un șut în fund.
Bine ați venit la Canterbury.
Îngenunchează dinaintea Eminenței Sale.
Văd că tânărul nostru frate nu s-a schimbat.
I-a făcut necazuri starețului?
E îndărătnic ca un catâr.
Fratele stareț a încercat cu duhul blândeții, dar a trecut
la pâine cu apă, ba chiar la bici. Nimic n-a avut efect.
Cu excepția unui șut în fund, scuzați expresia.
Stai drept.
Ascultă-l pe fratele tău.
Nu uita, păcatul mândriei înțepenește spinarea omului.
Uită-te la mine.
Uită-te în ochii mei.
Deci,
ce ai de spus?
Înțeleg.
Frații mei, astăzi, vă scutim de postul zilei.
Înainte de a pleca, mergeți la bucătărie
și onorați-o cu prezența voastră.
Dar el?
Va rămâne cu noi.
E un păcătos, Eminență?
Nu ne temem.
Ești mai mulțumit acum că ai un arhiepiscop saxon
decât unul normand?
Sper să nu-mi pară rău că am trimis după tine.
De ce ați făcut-o?
Nu știu.
Poate pentru că doream să aud o voce tânără, nestrunită.
Atunci, de ce...
Te rog, nici prea des, nici prea tare, frate John.
Ați trădat neamul saxon, acum, îl trădați pe Dumnezeu.
Poate mă înveți tu ce este smerenia;
o virtute la care n-am fost niciodată maestru.
Intră.
Eminență, episcopul Folliot tocmai a sosit de la London,
Vrea să vă vorbească degrabă.
Despre ce este vorba?
Dar, Eminență...?
Poți să vorbești deschis, avem încredere în fratele John.
Ce s-a întâmplat?
Eminență, vă raportez o chestiune extrem de serioasă,
care necesită intervenția voastră neîntârziată.
Ascult.
Un paroh de pe domeniul lordului Gilbert,
acuzat că ar fi necinstit o fetișcană,
a fost ridicat de către soldații senioriei sale
și deferit unui tribunal civil.
Crezi că este vinovat?
Este lipsit de importanță.
În calitatea sa de ministru al Domnului, poate fi judecat
numai de tribunalele noastre ecleziastice.
Trebuie să treacă imediat în custodia Bisericii,
Este un principiu vital pentru noi.
Regele este la curent?
Știa, dar n-a vrut să audă.
Lordul Gilbert este prietenul său.
Și eu sunt prieten cu regele Henric.
Erați prietenul său în calitate de cancelar.
Dar acum port mitra.
De asemenea, purtați marea pecete a Angliei.
V-am prevenit că nu veți putea onora cum se cuvine ambele funcții.
Sunt convins că voi putea.
Voi pleda cazul dinaintea regelui.
N-am venit să vă cer să pledați un caz.
Vă solicit să apărați un principiu,
și ar trebui s-o faceți degrabă, Eminență.
Mulțumesc că m-ai prevenit.
Apreciem eforturile d-tale de a trasa cursul
pe care cu siuranță l-ai fi urmat dacă ai fi ajuns arhiepiscop.
În niciun caz, Eminență, n-aș fi fost acuzat
de divizarea loialității.
Pot să mă retrag?
Pot să plec?
Nu.
Vezi cine bate.
El este fratele Philip, Eminență.
Vine cu un mesaj din partea episcopului de Londra.
I-am spus că de-abia a plecat, dar a insistat să vă vadă.
Eminență, n-aș fi îndrăznit să vă deranjez, dar...
Dumneata te-ai deranjat, frate Philip. Despre ce e vorba?
Am credința că episcopul Londrei a venit
să va solicite custodia preotului acuzat.
Da.
Preotul a murit.
A murit?
Da.
A încercat să fugă, dar soldații lordului Gilbert l-au prins,
și, în prezența seniorului, l-au ucis.
Mulțumesc, frate Philip, poți să te retragi.
Poți să pleci și tu, frate John.
Doamne Iisuse,
îmi vine atât de greu să-Ți vorbesc.
Ce aș putea să spun?
Eu, care adesea m-am îndepărtat de Tine cu nepăsare,
care m-am înstrăinat de rugi,
nu-ți merit prietenia,
nici iubirea.
M-am purtat fără onoare
și mă simt nevrednic de Tine.
Sunt o făptură neînsemnată și slabă,
care prețuiește lucruri mărunte
și își caută plăcerea și desfătarea în artele lumești.
Mi-am închinat iubirea,
atât cât a fost, aiurea.
Am pus slujba către regele meu pământesc
mai presus de datoria față de Tine.
Dar acum,
au făcut din mine păstorul oilor Tale
și străjerul Bisericii Tale.
Rogu-Te, Doamne, povățuiește-mă
cum să Te slujesc din tot sufletul meu,
să aflu, în cele din urmă, ce este cu adevărat iubirea,
cum să Te preamăresc.
Ca să pot cârmui cum se cuvine
împărăția Ta pământeană
și să-mi aflu adevărata cinste,
cu care să pătrund voința Ta divină.
Rogu-Te, Doamne,
fă-mă să fiu demn.
Ești o făptură a extremelor, frate John.
Ridică-te.
Iertați-mă.
N-am știut,
n-am înțeles.
Nici eu.
Ridică-te.
De mustrat un arhiepiscop te pricepi.
Dar să te adresezi unui rege știi?
Da.
Bine.
Atunci, vei memora ceea ce voi scrie.
Henric?
Ce este, mamă?
De ce te tot zgâiești pe fereastră?
Becket nu va veni.
Este prea ocupat să împartă bani săracilor.
Și să-i încalțe pe cerșetori cu sandale.
Nici ca aventurier nu mi-a fost pe plac,
darămite acum când își dă aere de sfânt.
De când l-ai făcut arhiepiscop, s-a închis într-o splendidă izolare.
A bătut în retragere.
Face parte din ritual.
Oricum, n-am niciun chef să mă onoreze cu prezența.
Este prietenul meu.
Cu atât mai rău.
Are o modalitate ciudată de a-ți arăta recunoștința.
Halal prieten. Adică, ați mers împreună prin bordeluri.
El te-a ispitit să te dezici de datoria față de mine.
Doamnă, dacă e vorba de desfrâu,
atunci eu l-am ispitit pe el,
și n-a trebuit să mă ispitească nimeni
ca să mă dezic de datoria față de tine.
Ți-am făcut, cu conștiinciozitate, patru plozi,
Slavă Domnului, mi-am făcut datoria față de tine.
Mă rog cerului să stea cât mai departe de tine.
Când îți vei da seamă că s-a folosit de tine,
vei aprecia din nou bucuriile vieții de familie.
Bucuriile vieții de familie sunt limitate, doamnă.
Ca să-ți spun sincer, mă plictisești,
tu cu veșnicile tale bârfe.
Încetează.
Și toate broderiile tale.
Pierzi atâta vreme să faci o tapiserie, care este o urâțenie.
Fiecare cu harul lui.
Da.
Lăsați gălăgia!
Tu care ești?
Henric al III-lea.
Încă nu, domnule.
Al II-lea este încă zdravăn.
Foarte frumos ți-ai crescut copiii, doamnă.
Te crezi deja regentă?
Nu-i de mirare că ți-am ocolit patul.
Nu-i amuzant să faci dragoste cu propria ta văduvă.
Cine este?
Un mesager
de la Canterbury.
Poate-ți place mai mult decât să-ți brutalizezi copiii.
Mesager?
Stăpânul tău e bolnav?
Nu, Alteță.
Vă aduc un mesaj din partea Eminenței Sale.
Un mesaj?
Iată cuvintele lui Becket:
"Întrucât soldații lordului Gilbert,
din porunca și în prezența acestuia,
au prins și au omorât un slujitor al Bisericii,
eu, Becket,
Arhiepiscop de Canterbury,
Primat al Angliei,
solicit Alteței Voastre,
potrivit legilor regatului,
arestarea lordului Gilbert
și învinuirea lui de crimă."
În sfârșit, băiete, avem vești de la prietenul tău.
Afară!
Ieșiți amândouă afară!
Ia-ți și insectele regale!
Alteță, care este răspunsul pentru arhiepiscop?
Eminență.
Da?
A venit regele.
Ești sigur?
A venit călare. E singur.
Sunt sigur că el este.
Prințe.
De ce ai trimis un mesager?
Canterbury e numai la cinci ceasuri de Londra.
Eu am făcut numai patru și sunt înghețat bocnă.
- Vreți puțin vin? - Nu.
Dă-mi un motiv.
De ce ai trimis un mesager?
Ce răspuns i-ați dat?
Ați sosit înaintea lui.
Găsesc un Becket bolnav și întortocheat.
Ce jocuri faci, Thomas?
Niciun joc, Prințe.
Lordul Gilbert a omorât un preot.
Vreau să fie pedepsit.
Pentru ce să fie pedepsit?
Preotul era o rușine pentru parohia sa.
Nu s-a dovedit niciodată.
Gilbert trebuia să-l fi trimis Bisericii pentru a fi judecat.
Dacă era vinovat, Biserica l-ar fi pedepsit.
Eu sunt legea.
Gilbert a apelat la mine.
Eu i-am îngăduit să-l aresteze pe preot.
Nu permit ca oamenii Bisericii să fie aruncați în temniță
și să fie judecați de autoritățile civile.
Cu atât mai mult, ca preoții mei sa fie omorâți.
Tu?
Nu permiți?
Tu nu permiți?
Ți-ai luat în serios rolul de arhiepiscop?
Sunt arhiepiscop, Prințe.
Grație mie.
Ai înnebunit? Ești cancelar al Angliei, ești al meu.
Sunt, de asemenea, arhiepiscop
și, grație vouă, îmi revin obligații extrem de importante.
Și dacă te refuz cu Gilbert?
Nu vă pot obliga, dar mai există și judecata cea de pe urmă,
mai presus de justiția regelui.
Lordul Gilbert va apărea la Judecata de Apoi, ca noi toți.
Sunt convins că are mai multe pentru care să dea socoteală
decât omorârea unui popă criminal.
Lordul Gilbert va apărea la Judecată deja osândit, sire.
Intenționez să-l excomunic.
Ți-ai pierdut capul.
Nu înțelegi ca dacă dai în nobilii mei, dai în mine,
iar dacă dai în mine mine, dai în Anglia!
Anglia e mai presus de Coroană.
Trebuie să vă obișnuiți și cu această eventualitate, Prințe.
La dracu cu tine! Nu mă dădăci!
Mi-ai spus cândva că nu știi ce este onoarea, iar eu am râs.
Acum mă trădezi, ca să-mi iei puterea.
Nu caut puterea, Prințe.
Am descoperit, în sfârșit, cum să apăr adevărata onoare.
A cui onoare?
A cui onoare e mai presus de cea a regelui?
Onoarea lui Dumnezeu.
Iertați-mă.
Îmi dai înapoi leii Angliei,
ca un băiețel care nu vrea să se mai joace.
M-aș fi războit cu toate puterile Angliei,
chiar împotriva intereselor țării, ca să-ți iau apărarea, Thomas.
Cu zâmbetul pe buze mi-aș fi dat chiar și viața pentru tine.
Dar numai eu te-a iubit, tu nu, asta-i deosebirea.
Lasă-mă!
Îți mulțumesc pentru acest din urmă dar.
De acum, voi învăța să fiu singur.
Domnule episcop!
Ce dorești, Philip?
Majestate,
singur, fără escortă?
Și totuși, regele în persoană.
Am venit să mă spovedesc.
Regele are propriul duhovnic.
Este una din prerogativele importante ale curții.
Stai liniștit. N-am venit să-ți cer iertarea păcatelor.
N-am doar un singur păcat pe conștiință.
O greșeală,
o greșeală uriașă.
Ți-am poruncit să-l votezi pe Becket
la alegerile pentru Canterbury.
Acum îmi pare rău.
M-am înclinat dinainte mâinii regale.
Fără tragere de inimă, știu.
Mi-am spus că acest compromis cu conștiința d-tale
te va îmbolnăvi grav.
Dumnezeu m-a vindecat.
Bine a făcut.
Îi porți uniforma și ai trecere la El.
M-a lăsat să mă îmbolnăvesc, fără să ridice un deget
și trebuie să mă lecuiesc singur.
N-am știut...
Arhiepiscopul mi-a căzut greu la stomac,
o bucată mare și grea, pe care trebuie s-o vomit.
Cred că ești omul potrivit, cu care să vorbesc deschis.
Te-am judecat greșit. Prietenia m-a orbit.
S-a stins prietenia regelui pentru Thomas Becket, Alteță?
Da, s-a stins brusc; un fel de slăbire a inimii.
Un fenomen curios, Alteță, dar destul de des întâlnit.
Acum îl urăsc pe Becket.
Îl urăsc, la fel de mult cum îl invidiezi tu.
E ca un animal care s-a dat la mine și nu-l mai pot păstra.
Aș putea să-l dezleg.
Dar eu sunt regele,
iar datoria de rege nu-mi îngăduie.
Am nevoie de cineva care să mă ajute.
Singura mea preocupare este Biserica.
Zău, episcope. Suntem singuri, iar biserica este goală.
Biserica nu este niciodată goală.
Candela care arde în capelă
ne amintește că Dumnezeu este prezent în tabernaclu.
Crezi că sunt una din oile tale, preasfinte păstor?
Îmi place să mă joc, dar nu cu băieți de-o seamă cu mine.
Cel pentru care arde candela
a privit demult în tainițele sufletelor noastre.
Știe totul despre ura mea față de Thomas Becket
și cât de mult îi invidiezi tu.
Ciudat, întotdeauna am luat-o pe Alteța Voastră
drept un perpetuu adolescent, interesat doar de plăcerile sale.
Lumea se mai înșală. Și eu am făcut aceeași greșeală.
Dacă s-ar putea dovedi că Becket a săvârșit câteva greșeli grave
în calitate de cancelar,
să spunem delapidări,
ce-ar face Biserica?
Dacă s-ar dovedi una ca asta,
spun dacă,
atunci, episcopii și-ar retrage susținerea față de el
și ar aduce totul la cunoștința Papei.
Apoi?
Ați merge până acolo?
Da, până acolo.
Dacă este vinovat,
dacă va fi găsit vinovat,
va intra sub incidența legilor canonice.
Iar pedeapsa?
O va hotărî Majestatea Voastră.
Thomas.
Încă îl mai îndrăgiți. Asta este limpede.
Acest impostor, această haimana saxonă,
acest porc cu mitra pe cap.
Ia seama ce spui, popă.
Ți-am destăinuit ura, nu dragostea mea.
De dragul Angliei, mă vei ajuta să scap de el,
dar să nu-l mai insulți niciodată în fața mea.
Va fi acuzat,
iar tu îți vei juca rolul.
Așa cum spune legea.
Aș scuipa, de nu m-aș afla în casa Domnului.
Frații mei,
după cum vi s-a spus, ați venit aici de bunăvoie.
Dacă cineva are rețineri, poate să plece acum.
Vă mulțumesc pentru prezență.
Bună ziua, domnilor.
Nu mă așteptam să vă văd la Canterbury.
Tot în dezacord cu hotărârea mea sunteți?
Excelență, chiar nu vreți să amânați?
Ba da, dacă regele îl va aresta pe lordul Gilbert
pentru crimă nelegiuită.
Va fi cineva arestat, dar nu lordul Gilbert.
Șeriful Londrei așteaptă în sacristie.
Are poruncă să vă ducă dinaintea Curții Supreme Regale,
îndată ce veți pronunța excomunicarea.
- Curios. De ce sunt învinuit? - Delapidare.
Regele a descoperit dispariția unei sume importante
din Trezorerie, cât timp ați fost cancelar.
Cât?
Patru mii de lire, din aurul cel mai fin.
Trezoreria n-a avut niciodată atâția bani.
Vă rog să nu luați această hotărâre.
Ați slobozi o săgeată,
care ar despărți Biserica de Stat, vreme de o generație.
Dacă n-aș slobozi-o acum, Biserica, așa cum o știm,
nu va supraviețui nici măcar o generație.
Cu voia lui Dumnezeu, va supraviețui.
Nu. Împărăția Domnului trebuie apărată ca oricare alta.
Domnilor,
este o ironie a sorții că tocmai mireanul Becket,
desfrânat și libertin,
se află acum în această situație.
Dar iată-l, fără voia sa.
Dar regele, de-a pururi,
a ales să-mi treacă mie povara Bisericii,
iar acum trebuie s-o port.
Mi-am luat inima în dinți
și m-am înhămat la "trăsura" Bisericii.
Nimic nu mă va împiedica să renunț.
Acum, domnii mei,
vă rog să mă iertați.
Lord Gilbert,
baron al Angliei, prin mila Majestății Sale,
regele Henric al II-lea,
a arestat un preot al Sfintei noastre Biserici
și l-a ținut prizonier în mod ilegal.
Mai mult, în prezența și din porunca lordului Gilbert,
oamenii lui l-au prins pe preot, când a încercat să fugă
și l-au omorât.
Este un act criminal și un sacrilegiu.
Lord Gilbert n-a manifestat nici urmă de remușcare sau de căință.
În acest moment, se află în libertate pe domeniul său.
Îl declarăm lepădat de sângele prețios și de trupul lui Hristos
și-l înlăturăm din societatea creștină.
Îl excludem din Sfânta noastră Biserică Mamă
și de la toate tainele, din cer și de pe pământ.
Îl excomunicăm și-l afurisim.
Îl aruncăm în în noaptea veșnică.
Îl osândim să stea alături de diavol,
de toți îngerii căzuți din cer și de toți păgânii,
la focul veșnic
și la chinurile gheenei.
Așa să ne-ajute Dumnezeu.
În calitate de lord-șerif al Londrei,
am împuternicirea de a te cita,
pe tine, Thomas Becket, la Curtea Regală de Justiție
sub învinuirile așternute pe acest act, întărit cu pecetea regală.
Eu, Robert de Beaumont,
duce de Leicester,
mare judecător al Regatului,
îl citez pe Thomas Becket
să compară dinaintea acestui Tribunal,
pentru a treia și ultima dată.
Thomas Becket, apropie-te.
- Este pierdut, nu-i așa? - Da.
În sfârșit.
Îți interzic să te bucuri.
Când văd pieirea dușmanului tău? De ce nu?
Becket este dușmanul meu,
dar cântărind din punctul de vedere uman
așa trădător cum este, chiar și gol, cum l-a făcut maică-sa,
valorează de o sută de ori mai mult decât tine, doamnă,
cu coroana și bijuteriile tale și cu augustul tău unchi, împăratul.
Acum, sunt nevoit să-l înfrunt și să-l distrug,
dar tot ce am mai bun în mine, mi-a dăruit cu brațele deschise.
Tu nu mi-ai dăruit nimic, decât mediocritatea ta prețioasă
și veșnica obsesie pentru persoana ta ridicolă
și ceea ce crezi că ți s-ar datora!
De aceea, îți interzic să râzi, când Becket este distrus!
Ți-am dăruit tinerețea mea, ți-am dăruit copiii.
Nu-mi plac copiii mei!
Tinerețea ta...?
O floare ofilită, presată între paginile unei cărți de rugăciuni,
încă de când aveai 12 ani, cu sângele alterat și searbăd.
Poți să te lepezi de el fără regrete.
Trupul tău este searbăd, doamnă.
Asta m-a împins să-mi iau câmpii.
Nu mi-ai fost niciodată nevastă.
În schimb, Becket mi-a fost prieten,
cu sângele clocotindu-i în vine. Era generos, deborda de forță.
Dragă Thomas.
Dar eu? Nici eu nu ți-am dăruit nimic?
Viață, da.
Mulțumesc.
După aceea, nu te-am văzut decât pe culoar, în drum spre bal,
sau cu coroana pe cap, cu mantia de hermină,
zece minute înainte de ceremoniile oficiale,
când erai nevoită să-mi suporți prezența.
Nu! Nimeni pe pământul ăsta nu m-a iubit, decât Becket!
Cheamă-l înapoi, absolvă-l de vină, dacă-l iubești,
redă-i puterea,
dar fă ceva.
Ce?
M-am obișnuit să fiu singur.
Prin autoritatea ce mi-a fost acordată,
eu, Robert de Beaumont, slujitor al Coroanei,
dinaintea acestui consiliu,
te acuz pe tine, Thomas Becket, de crime...
Robert.
Te acuz pe tine, Thomas Becket,...
Robert de Beaumont,
ascultă-mă, de dragul sufletului tău, aflat în mare pericol.
Toți cei de față știți cu câtă credință mi-am slujit regele.
El a vrut să ajung arhiepiscop și am acceptat de dragul lui.
Sunt nevinovat de orice delict în administrarea
trezoreriei regale, în calitate de cancelar, sau altcândva.
De aceea, refuz să dau socoteală pentru aceste acuzații neadevărate.
Voi cere să fiu judecat numai de papa.
Lui voi cere protecție pentru mine și biserica mea.
În calitate de conducător al Bisericii Angliei
și de tată spiritual al tău, îți interzic să mă judeci.
Altminteri, vă desfid ca tu și toți cei care mă învinuiți
să nu vă aflați liniștea sufletului în viața de apoi.
Bine jucat, Thomas.
Crezi că ai să izbutești, nebunule?
Cu toții suntem nebunii Domnului.
Becket, ești un mincinos!
Ești un trădător!
Bagă sabia în teacă, Morville! Să nu-ți rănești sufletul cu ea.
Este amuzant, prea amuzant.
I-a făcut harcea-parcea.
Sunt înconjurat de proști!
Becket este singurul om inteligent
din regat și tocmai el este împotriva mea!
Alteță, a fost imposibil...
Taci! Ridică-te.
L-ați auzit. Vrea să apeleze la papă.
Dacă ajunge să vorbească cu papa,
tot regatul va intra sub interdicția Sfântului Părinte.
- Și eu aș putea fi excomunicat. - Alteță, nu cred că...
Nu mai vreau să credeți nimic!
Becket nu trebuie să traverseze Canalul.
Regele Ludovic al Franței va fi primul care-l va ajuta.
Arhiepiscopul nu trebuie să părăsească Anglia. Ai grijă.
De acum, suntem în război deschis.
Calul meu francez vă ia nebunul englez.
Sunteți foarte abil, Majestate.
Mă iertați, sire.
E strâmt.
De ce toți croitorii vor să te strângă de subsuoară?
Majestate, cei doi ambasadori plenipotențiali ai Angliei
insistă să vă transmită complimentele lor.
Au făcut-o deja.
Cum termin, îi primesc. Este de datoria mea.
Domniile lor vă reamintesc cu respect
că deja așteaptă de trei zile.
Lasă-i să aștepte. E de datoria lor.
Ambasadorii sunt plătiți să facă anticameră,
mai ales în aceste zile tulburi.
Au să vă comunice ceva urgent din partea regelui Henric al Angliei.
Regele Angliei să se ducă cu ambasadorii lui cu tot să se înece
în ceea ce ei numesc, cu impertinență, Canalul Englez.
Majestate, extrădarea unui criminal este un act de curtoazie,
pe care și-l fac capetele încoronate reciproc.
Capetele încoronate au libertatea de a se juca de-a curtoazia,
dar națiunile nu datorează nimic una alteia.
Bine, poftește-i înăuntru.
Poți rămâne.
Voi acorda aceeași atenție atât ambasadorilor, cât și croitorului.
Le va arăta englezilor cine are întâietate la curtea noastră.
Îngăduiți-mi să vi-i prezint pe cei doi trimiși plenipotențiali
ai alteței sale, Henric al Angliei,
Eminența sa, episcopul Londrei
și Robert de Beaumont, duce de Leicester.
Bun venit, domnilor.
Ați venit direct din Anglia?
Ce mai face bunul nostru rege Henric?
Acum două săptămâni, când am plecat, era bine, Majestate.
Două săptămâni ca să traversați Canalul, domnilor?
Trei zile am așteptat să fim primiți de Majestatea Voastră.
De ce n-am fost înștiințat?
- Girot. - Majestate?
Vezi ce-am putea face.
Poate izbutesc să mă revanșez.
Îmi îngăduiți să vă ofer câteva straie franțuzești
facute de meșteșugarii noștri? Durează numai două săptămâni.
Vă mulțumim, Majestate, dar ne cheamă treburi urgente la Roma.
Păcat.
Vă mai pot fi de folos cu ceva?
Dorim să transmitem un mesaj din partea regelui Henric
prietenului său Ludovic, regele Franței.
Suntem numai ochi și urechi.
- Ar dori să știți că... - Numai o clipă.
Continuați.
Ar vrea să știți că Thomas Becket, arhiepiscop de Canterbury,
a fost găsit vinovat de trădare și a părăsit în grabă țara.
Prin urmare, vă roagă stăruitor să nu-i îngăduiți criminalului
să se refugieze pe teritoriile voastre,
și să nu permiteți vasalilor voștri să-i acorde sprijin.
Declară solemn că dușmanii voștri
nu vor primi nimic de la el, nici de la supușii săi.
Henric, regele Angliei, duce de Normandia.
Domnilor, am ascultat cu multă atenție
doleanțele suveranului vostru,
și îi vom transmite un răspuns cât mai scurt.
Pentru moment, nu ne rămâne decât să ne exprimăm uimirea.
Nu avem cunoștință ca arhiepiscopul de Canterbury
să se afle pe teritoriul nostru.
Sire, noi știm că se află pe teritoriul vostru.
S-a refugiat la Mânăstirea San Martin.
Domnule episcop, ne mândrim că în regatul nostru domnește ordinea.
Dacă ar fi fost acolo, cu siguranță am fi fost înștiințați.
Să intre Thomas Becket.
Ridică-te, Thomas Becket, ești doar primat al Angliei.
Nu-i nevoie să îngenunghezi, și dacă n-am uitat eticheta
trebuie doar să înclini ușor capul spre mine.
Cam așa.
Dacă vizita ar fi oficială, ar trebui să-ți sărut inelul.
- Dar se pare că nu este. - Nu, sire. Mă aflu în exil.
Titlul de arhiepiscop este imporant și în Franța.
Mi s-a spus că ai fi un om periculos.
Mi-e teamă că așa este, sire.
Ce pasionant. Să discutăm fără martori.
Ne place pericolul, Becket. Ne ține în viață.
- Îți place să fii sincer? - Desigur, sire.
Dă-mi voie să-ți spun că dac ai fi fost un episcop al Franței
ar fi trebuit să te țin întemnițat.
În conjunctura actuală, avem plăcerea de a-ți acorda protecție.
Vă mulțumesc din suflet, dar mă simt nevoit să vă spun
că n-am să-mi trădez țara, ca să vă câștig favorurile.
Ne-ai făcut o nedreptate. Era de înțeles.
În trecut, n-ai fost străin de arta manevrelor politice.
Este adevărat, sire.
Sincer să fiu, te potrivești intențiilor noastre actuale.
Anglia este divizată între tabăra lui Henric și cea a lui Becket,
iar asta ne convine de minune.
Nu-ți cerem nimic,
dar, întotdeauna există un dar, ești de acord cu mine sper.
Sunt.
Sunt responsabil doar de interesele Franței.
Din păcate, nu-mi permit să nu le sprijin și pe cele ale Cerului.
Pentru moment, îmi convine să ofer adăpost
unui fugar de la curtea regelui Henric.
Recenta sa neobrăzare de a revendica și a captura
câteva din orașele noastre de la graniță nu-ți este străină,
căci d-ta însuți te-ai remarcat în câteva din aceste incursiuni.
Cam într-o lună, înțelegerea mea cu Henric
ar putea să mă oblige să schimb tactica.
M-aș vedea chiar nevoit să-ți cer să părăsești Franța.
Sper că am găsit o soluție la această dilemă.
Da?
Intenționez să merg la Roma,
să expun situația mea Sfântului Părinte,
dacă Majestatea Voastră îmi va pune la dispoziție o escortă.
Cu mare plăcere. Ești oaspetele ideal.
- Îngăduie-mi să-ți dau un sfat. - V-aș fi recunoscător.
Cu siguranță, Papa e un om sfânt,
dar, aidoma multor asemenea personaje ilustre, e înconjurat
de oameni de o calitate îndoielnică.
Au nevoie de bani, iar Henric s-ar putea să-i cumpere.
- Fii cu ochii în patru. - Voi fi.
Dă-mi voie să-ți arăt păsările.
Becket răspândește prea multă sinceritate.
O practică extrem de deconcertantă.
Aiurea! Sinceritatea este o strategie ca oricare altă.
La nevoie, am știut să mă folosesc de ea.
Problema e atunci când adversarul e la fel de sincer ca tine.
Atunci, partida devine extrem de confuză.
Vă asigur, Sfința Voastră, că este cât se poate de simplu.
Nu, Zambelli, nu sunt de acord. Este imposibil.
Dacă acceptăm banii de la regele Henric,
nu mai am posibilitatea de să-l primesc pe Becket.
Acceptați banii regelui, Sfinte Părinte,
și primiți-l și pe arhiepiscop. O mână o spală pe cealaltă.
Ai idee ce vrea să-mi solicite Becket?
- Nu, Preasfinte Parinte. - Zambelli, nu te juca cu mine.
Chiar tu mi-ai spus.
Iertați-mă, uitasem,
sau, fiindcă m-ați întrebat,
am crezut că Sfinția Voastră a uitat,
așa că mi-am încercat norocul și...
Zambelli, dacă iar începi cu manevrele d-tale diplomatice,
ne apucă noaptea.
Bine, să intre.
Sanctitatea Sa vă primește acum.
Îmi pare rău că vă deranjez, Eminență,
dar timpul zboară, iar cauza mea privește
însăși existența Bisericii engleze.
Cunosc. Cauza ta e dreaptă, dar, fără doar și poate, Becket,
Biserica trebuie să conviețuiască în armonie cu statul.
Asta am căutat cu disperare, Sanctitate.
Cu siguranță, Becket.
Ești de curând în slujba Domnului și probabil de aceea
ești oarecum exaltat și folosești metode necumpătate.
Ți-ai dovedit valoarea spirituală,
dar ai izbutit să scindezi Biserica engleză,
iar lucrul acesta este regretabil.
Sfinte Părinte, mi-e teamă că așa este
și aceasta mi-a provocat o mare durere în suflet.
Dacă sunt vinovat, dacă am greșit,
atunci, mă pocăiesc.
Cu siguranță, aceasta nu va rezolva problema.
Preasfinte Părinte, eliberați-mă din funcția de arhiepiscop.
Lăsați-mă să fiu un simplu preot.
- Așa va fi. - Zambelli.
De ce vrei asta?
Atunci veți avea libertatea de a hotărî.
Apărarea poziției mele de cap al Bisericii engleze
s-ar putea să vă stânjenească. Vreau să vă privez de aceasta.
Nu. Ar însemna să ne înclinăm în fața statului.
Vei rămâne arhiepiscop,
dar, pentru o vreme, te vei retrage la o mânăstire.
Unde ai vrea să te trimitem?
La mânăstirea San Martin din Franța.
V-aș ruga să-i îngăduiți servitorului meu,
fratele John, să mă însoțească.
Desigur.
Dumnezeu să te aibă în pază, Thomas Becket.
Omul ăsta are o ambiție nețărmurită.
- E lungă această retragere? - Da, foarte lungă.
Nu m-aș bizui pe asta.
Așteptați să guste din bucatele de la mânăstire.
Păreți îngândurat, Eminență? S-a întâmplat ceva?
Nu, frate John.
- Sunteți nefericit aici? - Nu, poate că sunt prea fericit.
- Pot să vă ajut cu ceva? - Numai Dumnezeu mă poate ajuta.
Doamne,
ce ai de gând cu mine?
Să rămân aici ca simplu călugăr, în simplitatea sufletului?
Aceasta este calea de a mă apropia de Tine?
Nu e mult prea ușor, poate chiar un lux?
Drumul spre sanctificare în această mânăstire e prea ușor.
Găsesc că ar fi prea simplu să Te cumpăr în acest fel.
Ar fi un chilipir.
Ți-a plăcut să faci din mine arhiepiscop
și să mă tratezi ca pe un pion stingher,
aflat față în față cu regele, pe tabla de șah.
Cred că aștepți de la mine să-Ți apăr onoarea,
pașnic, pe cât posibil, prin temeiuri și compromisuri,
iar dacă nu izbutesc,
făcând apel la toată provocarea funcției mele
și la tăria ambiției, ce mă face să cred că procedez corect.
Prin urmare, voi îmbrăca din nou mitra,
voi purta coiful aurit,
voi lua marele crucifix de argint
și mă voi întoarce
să lupt cu armele pe care ai avut bunătatea să mi le dăruiești.
În rest,
facă-se voia Ta.
Privește, Thomas, te așteaptă regele tău.
Mă bucur că nu te-ai născut pe malul acesta al Canalului.
Ai fi fost un ghimpe în coasta mea.
Cum de m-ai vrăjit să intru în jocul acesta?
V-am convins că dacă mă voi împăca cu regele,
acesta vă va rămâne dator.
Exact. De ce te urăște atât de mult?
Nu m-a iertat niciodată că l-am preferat pe Dumnezeu în locul lui.
Du-te, Thomas.
Ciudat, dar Becket mi-a devenit drag.
Pari mai bătrân, Thomas.
Și dumneavoastră, Prințe.
Vă este frig?
Am înțepenit de frig.
Degerăturile mă omoară.
Ție îți place. Te afli în largul tău. Ca într-o chilie.
Mereu v-am spus că împotriva frigului lupți cu armele frigului.
Dezbrăcați-vă în fiecare dimineață și...
spălați-vă cu apă rece.
Făceam așa, când mă puneai tu.
Acum nu mă mai spăl deloc. Put.
Ce vă mai face fiul? Trebuie să fi ajuns bărbat.
Este un cretin și viclean ca maică-sa.
Thomas, să nu te căsătorești niciodată.
Mi-ați luat această drept, când m-ați hirotonisit.
Dacă începi cu de-astea, o să ajungem să ne certăm.
Să vorbim despre altceva.
Foarte bine.
- Ați mai fost la vânătoare? - Da. În fiecare zi.
Nu-mi mai face plăcere.
Becket, mă plictisesc.
Prințe, aș vrea să vă pot fi de ajutor.
Și ce mai aștepți?
Ca onoarea lui Dumnezeu și cea a regelui să fie una și aceeași.
- Poate fi mult până atunci. - Da, poate fi mult până atunci.
Sunt rege, Thomas, și cât timp vom trăi pe acest pământ,
trebuie să mă lași pe mine să fac primul pas.
Sunt dispus că uit multe, dar nu că sunt rege.
Tu m-ai învățat asta.
Să nu uitați niciodată, Prințe.
Aveți o misiune de îndeplinit. Trebuie să conduceți corabia.
Tu ce misiune ai?
Să mă opun vouă cu toata tăria, când îl veți înfrunta pe Dumnezeu.
Și ce aștepți de la mine? Să fiu un om slab?
Nu. Mi-e teamă că va trebui să ne jucăm rolurile cu absurditate,
așa cum ne-a fost hărăzit, de la început până la sfârșit.
Să revenim cu picioarele pe pământ și să vorbim pe înțelesul meu,
altminteri, n-ajungem la nici un rezultat.
Ne vom transforma în două stane de piatră,
care încearcă să facă pace pe tărâmul veșniciei înghețate.
Alteță, m-am străduit să mă fac cât mai bine înțeles.
Bine, sunt idiot, așa că vorbește ca unui idiot.
Ai de gând să renunți la excomunicarea lordului Gilbert?
Nu. Este singura armă care mi-a mai rămas
ca să apăr ceea ce mi-a fost încredințat.
Vei fi de acord cu cele zece propuneri
acceptate de episcopi în lipsa ta,
îndeosebi predarea preoților ce caută protecție la Biserică
ca să scape de tribunal?
Nu.
Rolul meu este de a-mi apăra turma, iar ei sunt oile mele.
Dar accept celelalte nouă propuneri, în spiritul păcii
și pentru că știu că trebuie să rămâneți rege,
în toate și pentru toți, și să salvați onoarea lui Dumnezeu.
Bine.
Voi renunța la acest punct,
în amintirea fostei noastre prietenii.
Poți să te întorci în Anglia.
Vă mulțumesc, Prințe.
Aș fi putut să mă întorc oricum, și să mă las la cheremul vostru.
Potrivit rânduielilor pământești, vă datorez supunere.
Să ne oprim aici, pentru moment.
Mi s-a făcut frig.
Și mie mi-e frig,
acum.
Niciodată nu m-ai iubit, nu-i așa, Thomas?
În măsura în care sunt capabil să iubesc, da, v-am iubit.
Pe Dumnezeu ai început să-l iubești?
Îndărătnicule! Răspunde-mi!
Da.
Am îneput prin a iubi onoarea lui Dumnezeu.
Aș vrea să nu te mai văd niciodată. Mă doare prea tare.
Prințe.
Nu. Nu mă compătimi. E urât.
E ultima dată când îți mai cer ceva.
Întoarce-te în Anglia.
Adio, Prințe.
Mă voi îmbarca mâine.
Știu că n-am să vă mai văd niciodată.
Cum îndrăznești să spui asta, când ți-am dat cuvântul meu?
Mă faci trădător?
Thomas!
Luați loc.
Apropie-te.
Stai aici.
Uită-te la mine, domnule, nu la maică-ta.
Stai jos, maimuță tâmpită!
Ce înseamnă asta?
Henric, ce vrei să faci?
Știu perfect ce vreau să fac.
Afară.
Înainte să vă îmbuibați, vreau să vă fac un anunț.
Reînviind un obicei străvechi,
am hotărât să încoronăm urmașul încă din timpul vieții.
Asta, pentru a ne apăra regatul de viitori pretendenți la tron.
Taci.
Nu mai saliva când te înalț în glorie.
În cinstea urmașului meu, Henric al III-lea.
Când va avea loc încoronarea?
Îndată ce ne vom întoarce în Anglia.
Unde va avea loc?
Nu-i nici un secret.
La York.
Nu la Canterbury?
Domnilor, scumpa mea mamă insinuează, cu delicatețe,
că această mascaradă e cu două tăișuri.
Mai exact.
Îi vom arăta arhiepiscopului nostru abia reinstalat
că ne descurcăm și fără el.
Încoronarea unui rege englez este cel mai râvnit privilegiu
pentru Canterbury.
Aș da orice să văd ce față o să facă Becket
când o să afle că l-a pierdut și că York îi va lua locul.
O să-l apuce strechea.
Cară-te de aici, cretinule. Încă nu ești încoronat.
Ce priveliște.
Dragostea filială e ceva minunat.
Ți-ar plăcea să ajungi rege, purcelușule.
Cu numărul trei adăugat la urma prenumelui
și cu tăticu' trecut în lumea drepților.
Mai ai de așteptat puțin.
Tăticu e tare-mare,
tăticu se simte foarte bine.
Fiule, știi că mereu am fost împotriva împăcării cu Becket.
Știi că-ți înțeleg ura față de el,
dar nu-l lăsa să te îndrepte spre fapte pe care ai putea
să le regreți amarnic.
Băiatul ăsta nu-i prea deștept.
Oameni ambițioși l-ar putea folosi împotriva ta,
cu mult înainte ca tu să renunți la domnie.
Sunt încă viu și stăpân pe faptele mele, doamnă.
Henric, de dragul nostru, gândește-te la Anglia,
iar nu la dragostea ta dezamăgită față de acest om.
Dragoste?
Acum o clipă eram cuprins de ură.
Cine-ți dă dreptul să te amesteci între ura și dragostea mea?
Ești obsedat de el,
o obsesie nesănătoasă, nefirească,
și pentru că acum nu-ți mai dă satisfacție...
Dumnezeule.
Dacă Thomas Becket ar fi fost o femeie necredincioasă,
la fel te-ai fi purtat.
Ți l-ai scos din suflet.
De-aș fi fost bărbat...
Mulțumește-I Domnului că ți-a dat sâni.
Un bun de la care n-am tras nici cel mai mic folos.
Am fost pus să sug de la o țărancă.
Nu-i de mirare că e atât de greu să mai vezi regele de sub coroană.
Mai ai și glas, doamnă.
Dă-i înainte, spune tot.
Varsă tot veninul din tine.
Să auzim câtă otravă ai strâns.
Te compătimesc.
Ți-am tolerat concubinele.
Vrei să-l tolerez și pe acest Becket?
Toată ziua, Becket!
Sunt femeie, sunt nevasta ta.
Sunt regină!
Am să mă plâng tatălui meu!
Am să mă plâng unchiului meu, împăratul!
Am să mă plâng tuturor regilor Europei!
Am să mă plâng lui Dumnezeu!
În locul tău, doamnă, aș începe cu Dumnezeu!
Du-te la capelă și vezi dacă e acasă!
Cărați-vă cu toții! M-am săturat de voi!
Să vă ia dracul, dacă vă mai primește și el!
Cât despre tine, tinere Henric al III-lea,
îți trag un picior regal în fundul tău regal!
Așa e mai bine.
Să bem, domnilor.
Să bem, până vom cădea sub masă, în vomă și uitare.
Câinii mei credincioși.
E cald lângă voi, ca lângă vitele din grajd.
Sudoare adevărată.
Inutilitate confortabilă.
Nicio scânteiere, cât de mică, care să strice distracția.
Când te gândești că înainte de a-l cunoaște pe Becket, eram ca voi,
o mașinărie bine unsă,
ca să borască, să preacurvească și să sară la bătaie.
Ce ai pus în mine, Thomas, de s-a oprit mașinăria?
Spune-mi, tu gândești vreodată?
Niciodată, sire. Un gentilom are lucruri mai bune de făcut.
Să bem.
Ce se mai întâmplă în Anglia? Becket a ajuns?
A ajuns, sire.
Și nu l-a întâmpinat nimeni? Lordul Gilbert, de pildă?
A fost acolo, afurisit și excomunicat.
S-au mai aflat și șapte episcopi,
care au avut grijă ca soldații acestuia să nu facă vărsare de sânge
și ca Becket să fie în siguranță.
Da, i-am dat biletul de liberă trecere.
Țăranii l-au escortat din sat în sat.
L-au aclamat pe tot drumul până la Canterbury.
Nu i s-a înfățișat însă niciun gentilom, niciun singur normand.
- Numai saxoni? - Da. Cu nemiluita.
Becket a părăsit Anglia ca fugar, un exilat.
Când s-a întors, a fost întâmpinat cu o simpatie rezervată,
de obicei, regilor.
Un om care a mâncat din pâinea mea.
Un om pe care l-am ridicat din nimic.
Un om pe care l-am iubit.
Da, l-am iubit.
L-am iubit
și încă-l mai iubesc.
Destul, Doamne, destul.
Nu pot face nimic, sunt neputincios ca o femeie.
Cât timp se va afla în viață, voi tremura.
Sunt rege,
și totuși tremur.
Nu-i nimeni care să mă scape de acest popă băgăcios?
Un popă care-și bate joc de mine.
Toți din jurul meu sunt la fel de lași ca mine?
N-a mai rămas niciun bărbat adevărat în Anglia.
Inima mea.
E prea repede,
prea repede,
prea...
Grăbește-te!
E destul de greu cu atâtea șnururi mici. Ar trebui o mână de femeie.
În ziua de azi, e preferabilă o mână de bărbat.
Dacă te apuci de-o treabă, fă-o cum se cuvine.
Adevărat.
Dacă te apuci de-o treabă, fă-o cum se cuvine.
Leagă toate șnururile, până la ultimul.
Trebuie să arăt bine, astăzi.
Domnul ne va acorda destul timp.
Gata, am terminat.
Nici când curăț cocina de la noi de-acasă nu trudesc atât.
- Îți place porcul? - Da, mult.
Și acasă la părinți, când eram mic, aveam porci.
Acum aveți?
Se va...
întâmpla astăzi?
Tot ce se poate, fiule.
Ți-e teamă?
Nu, cu condiția să mă pot bate.
Nu vreau decât să am ocazia să mă apăr,
să dau câțiva pumni ca să-mi apăr pielea.
Dacă aș putea omorî un normand, măcar unul,
ar fi perfect pentru mine și nu mi-ar mai trebui nimic.
Ești atât de dornic să omori unul?
Da.
Nu-mi pasă dacă sunt doar un fir de nisip din tocilă.
Știu că dacă pun fir cu fir nisip,
într-o bună zi, tocila se va opri.
Și ce se va întâmpla în ziua aceea?
Vom face o nouă tocilă, mai bună și o vom înlocui pe cea veche
și-i vom pune pe normanzi în locul ei.
Asta înseamnă jdreptate, nu?
Dă-mi crucifixul de argint.
Trebuie să-l port.
Doamne, ce greu e.
Dacă le tragi una cu asta, o simt.
Ești norocos, micuțule saxon,
că-ți poți achita datoriile cu această lume sumbră.
Doamne, sunt pregătit
și gătit ca să iau parte la festivitățile Tale.
Să mergem la altar.
Eminență.
Sunt oameni înarmați la ușă.
Am zăvorât-o, dar...
E vremea vecerniei.
N-am auzit niciodată să se închidă ușile în timpul vecerniei.
Dar, Eminență?
Deschide porțile.
Nimic nu se schimbă pentru sfânta slujbă.
E aici,
absurditatea supremă.
I-a venit timpul.
N-aveți dreptul să intrați înarmați în casa Domnului.
Ce doriți?
Să mori.
Vom ține mai departe slujba.
Saxonule!
Câine!
Trădătorule!
Doamne, onoarea Ta e atât de greu de îndurat.
Sărmane, Henric.
Mulțumesc.
Da, așa ne-a fost învoiala. Vă iert, porcilor.
Saxoni nespălați.
Mai vor și răsplată...
- S-a adunat lume multă? - Da, sire.
Nimic nu aduce stima poporului ca pocăința unui rege
și umilirea lui sub loviturile de bici.
Cinstirea lui Dumnezeu, domnilor, este un lucru bun
și te poți considera câștigat că te afli în preajma Sa.
Thomas Becket, prietenul nostru,
obișnuia să spună asta.
În această seară, în Consilul de Coroană,
vom hotărî ce pedeapsă vor primi asasinii.
Sire, nu se știe cine a fost.
Justiția noastră îi va căuta, fiți liniștiți.
Dragii mei baroni, a sosit timpul să facem cu toții penitențe.
Ascultați!
Locuitori din Canterbury și cetățeni ai Angliei.
M-am supus flagelării.
De asemenea, i-am trimis papei o petiție.
Astăzi, am primit răspunsul său.
Thomas Becket,
fost arhiepiscop de Canterbury
și martir pe altarul Domnului și al Bisericii sale,
va fi cinstit și ne vom închina lui în acest regat
ca la un sfânt.
A fost spălată îndeajuns onoarea lui Dumnezeu?
Ești mulțumit acum, Thomas?
Traducerea și adaptarea, Eugen Roșu